U prethodnoj epizodi...
NESTALA
NOLA KELLERGAN Zadnji put viđena 30. augusta 1975.
Jer u Americi, dame i gospodo, mi smo opsjednuti seksom i moralnošću.
Izvinite. Zbog čega je 'pušenje' loše? Lično, ja sam veliki ljubitelj.
Vi ste razlog zašto sam ovdje, profesore.
Vi ste ono što se nadam da ću biti, gospodine. -Pa, g. Goldman...
ne sumnjam da ćete postići veliki uspjeh.
U totalnoj sam blokadi, Harry.
Prošlo je više od godine, a ja nemam ništa. -Zašto ne dođeš kod mene?
Stigao si. -Kako si, čovječe? -Tako te je lijepo vidjeti.
Nestala 15-godišnjakinja u Sommerdaleu
Špijuniraš me, Marcuse?
Ovo mora ostati između nas.
Pisac Harry Quebert uhapšen je danas
nakon što je policija pronašla tijelo 15-godišnje Nole Kellergan,
koja je nestala iz svoje kuće u augustu 1975.
Kako stvari izgledaju za njega? -Ne dobro.
Pronašli su rukopis njegovog "Izvora zla"...
zakopan s mrtvom djevojkom... Pričaj s finim ljudima u gradu.
Oni su nam mogući svjedoci. -Izvući ćemo te odavde, u redu?
Ima li nešto što mi nisi rekao? -Trebao sam se naći s Nolom u 8.
Bilo je to one noći kad je nestala. -To je jebena katastrofa.
Ako se tužilaštvo ovog dočepa, Harry je gotov.
Na mom stolu je porculanska posuda.
Unutra je ključ od mog ormarića u teretani u Montburryju.
Sve je unutra. -"Izvor zla".
Originalni rukopis. -Spali sve, u opasnosti sam.
2008. Montburry, Maine OKRUŽNI ZATVOR
Obrada by: www.exyusubs.com
Hvala.
Zdravo. -Zdravo. Jesi li spalio sve? I rukopis?
Da. Jesam... tačno kako si mi rekao. -Hvala.
Zašto je ona kutija bila u tvom ormariću u teretani?
Plašio sam se da bi je neko drugi mogao pronaći i...
uspaničio sam se. Pomislio sam da će biti sigurnija na drugom mjestu.
Mislio si da će biti sigurnija?
Zbog toga se čini da si kriv. To je sve.
Misliš da sam kriv, Marcuse? -Ne, Harry, ne mislim.
Volio sam je, Marcuse. Ali bilo je to platonski, nikad nisam prešao granicu.
I nisam je ubio.
Rukopis... je bio "Izvor zla".
Da. Prva verzija. -Kako to da nema naslova na prvoj strani?
Naslov je došao kasnije. -Nakon Nolinog nestanka?
Da. Ali ne želim razgovarati u rukopisu.
Donio mi je samo patnju u život. -U redu.
Zaboga. Još uvijek to imaš? -Da.
To je amajlija. Poklon od velikog Harryja Queberta.
Iz vremena kad sam bio žutokljunac, ne pisac. -Marcuse, molim te, skloni to.
Hoću da mi ispričaš o Noli. Ko je bila.
Moram znati sve, Harry, ako ćemo te izvući odavde.
Ne želim se vraćati na to, Marcuse. -Znam da ne želiš, ali moraš.
Pa... gdje da počnem?
Od početka.
Bilo je to jedno poslije podne u junu 1975.
Mučio sam se da pronađem riječi kojima ću započeti novu knjigu.
Podigao sam pogled baš kad je kiša počela.
A ona je bila tamo.
Plesala je, uživala u kiši.
Izgubio sam se gledajući je.
Tad sam je vidio prvi put. -Ne.
Imala je nešto magično u sebi, nešto... što nikad dotad nisam vidio.
Sjećam se da sam je pitao kako se zove. I prošlo je...
možda... sedmicu kasnije
kad sam slučajno naletio na nju u gradu.
Bio sam usred jutarnjeg trčanja...
a ona se opet pojavila. -Harry!
Hej! Zdravo!
Zdravo. -Zdravo, Nola. Dobar dan.
Pogodi. -Šta? -Juče sam podigla tvoju knjigu iz biblioteke.
"Ogledalo života". Ti si jedini autor na "Q" među fikcijom.
Između Borisa Pasternaka i Ayn Rand. -Šta? Ne...
Nemaju Popea, Poea ni Prousta?
Pa, fond knjiga u biblioteci u Sommerdaleu nije baš veliki.
Zar to nije uzbudljivo? -Da. Vrlo uzbudljivo.
Mora da je predivno biti ozbiljno shvaćen kao pisac.
Da ti kažu da su tvoje riječi vrijedne objavljivanja.
Kao da nisi lud što si sanjao.
Da, pa... uspjeh
i slava mogu biti prijatni. Priznajem to, ali...
ne znam, ostale stvari... zabave i takve stvari...
to je precijenjeno.
Ne vjerujem ti. -Zato sam došao ovamo. Da pobjegnem od svega toga
i nađem inspiraciju.
Pa, stigli smo. Radim ovdje subotom.
U redu. -Trebao bi navratiti.
Možda će te inspirisati. -U redu. -A ja ću ti krišom donijeti...
besplatnu porciju pomfrita. Možda. -U redu. Vidimo se, Nola.
A onda sam... uhvatio sebe kako mislim o njoj...
sve više i više. Okupirala mi je misli.
21. juni 1975.
Nola?
Jesi li dobro? -Da, da, da. -Šta se desilo? -Dobro sam.
Možeš li mi pomoći? -Da, pomoći ću ti.
Donijeći metlu. -Da, dobra ideja. Bože moj.
Ne bismo se trebali smijati. -Ne, u redu je.
Ako sazna, otpustiće me. -Neće te otpustiti,
jer si svakako najbolja konobarica koju ima. Bože, pogledaj ovaj nered.
Srećom da dolaze zbog hamburgera, a ne zbog usluge.
Iako, volio bih znati zašto uvijek...
kad naručim običnu kafu, ponude mi...
svaki mogući začin poznat čovječanstvu. -To je zato...
jer je tako naredila gospodarica krčme. -Ko?
Gospođa Quinn. -Gospođa Quinn?
Kao što ste primijetile, dame, zadnjih nekoliko sedmica,
poznati pisac iz New Yorka, gospodin Harry Quebert,
dolazi ovamo svaki dan, što znači...
da u našem restoranu vidi kvalitet i rafiniranost...
koji se mogu naći u najboljim objektima na istočnoj obali.
Sad... napisala sam podsjetnik
da upamtite kako se ophoditi prema g. Quebertu. Pročitajte ga.
Pročitajte još jednom i naučite napamet.
"Ne ometajte g. Queberta jer on treba mir i...
koncentraciju. Njegove prethodne posjete Clarku ukazuju da
uvijek naručuje crnu kafu.
Poslužite mu kafu kad stigne i ništa više.
Ne gnjavite g. Queberta sugerišući da naruči hranu. Međutim...
poslužite mu sve začine koje imamo,
pa ako bude htio naručiti, neće ih morati tražiti.
Vidite, slavni pisci ne bi trebali tražiti ono što žele.
Njihov um mora biti slobodan da stvara.
Moguće je da ono što piše postane remek djelo.
a Clark će biti poznat u cijeloj zemlji.
Je li ovo jedan od najboljih restorana? -Da, gđo Queen. -Da, mama.
Ne zovi me mama, u redu? Ovo nije seoska krčma.
Dobro. sad hoću da sve budete uslužne. I nasmijane.
Predivno. Sad napravimo probu.
Ja ću glumiti uvaženog g. Queberta.
Hajde.
U Sommerdale, bio sam slavna ličnost.
U New Yorku, bio sam samo nastavnik u srednjoj školi,
koji je napisao dobru prvu knjigu u slobodno vrijeme.
Ali ljudi u gradu mislili su da sam uspješan, zbog mog načina ponašanja.
I kuće u kojoj sam živio. -Hej.
Međutim, nisam sve zavarao. -Zdravo, Ernie.
Šta radiš u New Yorku? Da zaradiš za život.
Ja sam pisac.
Ne shvati ovo pogrešno...
ali kontaktirao sam izdavača... koji je objavio tvoju knjigu,
onu koju si mi dao, "Ogledalo života".
Htio sam naručiti nekoliko primjeraka za biblioteku...
Nikad ranije nisam čuo za tog izdavača, ali...
otkrio sam da je to zapravo... štamparija u Brooklynu.
Platio si štampariji da objavi tvoju knjigu.
Sad znaš istinu.
Ja sam potpuni uljez.
Ne, ne potpuni. Zaista mi se svidjela knjiga.
Zato sam htio naručiti dodatne primjerke. I...
Uostalom, ko zna? Možda ova knjiga koju sad pišeš bude remek djelo.
Šta ako je ne napišem? -Hoćeš. Znam da hoćeš.
I ne brini, neću nikom reći šta sam otkrio.
Pod jednim uslovom.
Želim da staviš moje ime na zadnju stranu...
knjige. U znak zahvalnosti, kao što to pisci rade.
I...
želim da budem pomenut prvi. Velikim slovima.
Mislim da bi moja žena bila ponosna...
da vidi da sam pridonio uspjehu književnog remek djela.
U redu. Dogovoreno.
Želio sam reći Noli cijelu istinu,
ali moja taština je prevagnula.
A onda kad je "Izvor zla" objavljen, putovao sam svijetom.
Uvijek sam je tražio. Nadao se da je negdje u gomili.
Još uvijek sam se nadao...
do dana kad su...
otkrili njeno tijelo u dvorištu. U dvorištu.
Znaš li ikoga ko bi imao ikakav razlog da je povrijedi?
1999. Koledž Burrows, Massachusetts
Ruke gore, ruke gore, hajde.
Druže. Druže. Rad nogu ti je puno bolji. Puno bolji, u redu?
Sad moraš raditi na odbrani, u redu? -Da. -Drži ruke gore. Gore.
Krvariš, digni glavu. Da, da. Zabaci glavu unazad.
Stisni nos, u redu? Možeš ti to, druže. Dobar si.
Stisni, ne puštaj, u redu? Pazi na vrata.
Dobar je. Uči.
Mogu li i ja? -Naravno. -Hvala, druže.
Goldmane... sad podučavaš boks? -Profesore Quebert...
Nisam znao da vas interesuje boks. -Pa, pomalo, znaš.
Da. -Samo da ostanem u formi. -Da, Hemingway je boksao. -Da.
Hoćeš da boksamo par rundi? -Da. -Samo malo, zbog kardio vježbe.
Da, naravno, zašto ne?
Hajde, poslije tebe. -Hvala, profesore. Hvala, druže.
U redu... par rundi. Možda tri? -Ovo je pomalo čudno. Nikad nisam...
Nikad nisam udario nastavnika. Želio sam... -Sad ti je prilika, hajde.
Želio sam, ali... -U redu. Hajde.
Zabavno. Zaboravio sam koliko je ovo zabavno. -U redu.
Nije loše. Jesi li dobro? -Da, da, dajte mi trenutak.
Jesi li dobro? -Da.
Idemo na večeru? Otići ćemo nešto pojesti.
Moj prijatelj bi želio dva njujorška odreska,
jedan dobro pečen, jedan sirov...
a njega zapakujte. -Reinhartz, kad budeš stigao...
Dominic Reinhartz.
Sjećam se tvoje kratke priče. Bio sam impresioniran.
Imaš zaista originalan stil.
Navrati u moj ured sutra u 4 da razgovaramo. -Da, naravno.
Hvala, profesore. -Zadovoljstvo mi je. -Viski i soda, zar ne, Gold? -Da.
Mislio sam...
da ćemo razgovarati o priči koju sam napisao. -Imaš talenta, Goldman.
Jasno je da imaš dar.
Veliko je olakšanje čuti da to kažete, profesore. Hvala.
Ali priča ti je sranje, traljava i površna.
Djelo pretencioznog hvalisavca zaljubljenog u zvuk vlastitog glasa.
Živio.
Znaš li zašto je časopis objavio tvoje priče na kraju?
Ne? -Ne. -Jer tamo pripadaju.
A Reinhartzove su na početku jer zaslužuju biti tamo.
Trebao bi to iskoristiti kao motivaciju da više radiš, ali tebi je lakše...
napraviti scenu s 'pušenjem'
što ima više veze s tvojim marketinškim vještinama nego s radom.
Ali to je tvoj način rada, zar ne?
Izvinite, ali vi me ne poznajete. -Zaista? Marcus Veličanstveni.
Momak, genije, legenda. -To su njihovi nadimci, ne moji. U redu?
Kladim se da je glavni razlog što si na Burrowsu, a ne na prestižnom fakultetu
taj što nisi imao muda... da se suočiš s pravom konkurencijom.
Ti si lažnjak, uljez.
Hvala na vremenu, profesore, i konstruktivnom kriticizmu.
Izvoli.
Šta je ovo? Bokserska dvorana Lowell. -Da.
Prave borbe svakog četvrtka uveče. Otvoreno za javnost.
Ako želiš postati pisac, moraju te razbiti par puta
i vidjeti imaš li hrabrost da vratiš. Hvala na pivu.
Prva stvar koju pisac mora naučiti je da padne.
Druga... kako da se vrati.
Čestitam. Položio si.
Harry, ako ću ti pomoći da spereš ljagu s imena,
moraš mi vjerovati. Sad, tvoj odnos s Nolom...
Rekao sam ti, Marcuse, nije ono što misliš.
Ništa se nije desilo. Volio sam je,
ali nikad ne bih uradio ništa da je povrijedim.
Ne mogu natjerati nikog da mi povjeruje,
ali to je istina.
Harry... kome vjeruješ, a mogao bi nam pomoći?
Počni s Ernie Pinkasom, bibliotekarom Ali pazi, Marcuse.
To je mali grad, svi će znati da to istražuješ.
Moram zatvoriti,
ali našao sam još nešto što vrijedi provjeriti prije no što odeš.
Hvala.
Prema policijskim izvještajima, čulo se vrištanje
iz kuće Kellergan, onog dana kad je djevojka nestala.
Međutim, svjedočenje komšija sugeriše da je buka
bila zapravo muzika koju je njen otac glasno puštao,
kao što mu je bila navika. -Još uvijek to radi.
Velečasni uvijek pojača do daske da priguši zvukove lupanja iz garaže.
Misli da je dobra muzika uvijek bolja
od zvuka njegovog čekića.
Čak i kad je preglasna. -U redu. Velečasni David Kellergan
potvrdio je da je u to vrijeme bio kod kuće i radio na motoru
i nije primijeti ništa čudno do kasnije uveče,
kad je ušao u sobu svoje kćerke i ustanovio da je nema.
Čak i da je zvala u pomoć,
ne bi je čuo. Muzika je bila preglasna.
Uvijek se krivio zbog toga.
Spreman?
Vjerovatno bi trebao razgovarati s gđom Quinn.
Gđom Quinn? -Da, Jennynom majkom.
Bivšom vlasnicom Clarka.
Juče je baljezgala i buncala... -Znala sam da je Harry Quebert
bio opsjednut tom jadnom djevojkom. Imala sam dokaz.
Neoboriv dokaz. Ali neko... neko ga je ukrao.
Kakav dokaz? -Nemam pojma. Ali ona je poznata
po preuveličavanju.
Jesi li se čuo s Harryjem? -Da, ustvari, vidjeću ga sutra.
Pozdravi ga, u redu? -Da, hoću.
Nekad sam radio u fabrici tekstila u Augusti.
Nikad nisam išao na koledž, ali uvijek sam volio čitati.
Harry me pustio da besplatno idem na časove književnosti na Burrowsu.
Trebali biste ga posjetiti. Volio bi to.
Hvala na svemu.
Imala je 15 godina, Marcuse. Bila je dijete. -On je nije ubio, Ernie.
Čak i da je tako, stvari koje je napisao u onoj knjizi... -To je umjetničko djelo.
Znate da je ta knjiga remek djelo. -Možda. Ili je bila djelo vraga.
Kako god, više je nema u ovoj biblioteci.
Pogodi ko ti je spasio dupe?
Ubijedio sam Barnaskog da se povuče. Poderao je tvoj stari ugovor.
U zamjenu za šta?
Trebaš samo napisati knjigu o aferi Harryja Queberta.
Ćao, Doug. -Ne, ne. Barnaski misli da će to biti veliki uspjeh.
Svi pričaju samo o Harryjevom hapšenju.
Da, neću iskoristiti Harryjeve probleme za lični profit, u redu,
ili tvoj. -Marcuse, ako ne kažeš da,
oduzeće ti sve, u redu? Ugovor ti ističe za 13 dana.
Stani, stani. -Obećaj mi da ćeš barem razmisliti o tome.
U redu, stani malo, stani malo.
Da, razmislio sam o tome. Ćao, Doug. -Marcuse...
Vrati se kući, Goldmane
Dakle, ovdje su pronašli Nolino tijelo.
Veoma lak pristup kući,
ali je dobro sakriveno iza drveća i žbunja.
Takođe je tačno ispred okeana, pa nema ograde koja štiti posjed.
Bilo ko je mogao doći s plaže... Sranje!
Koji vrag radiš ovdje? -Zdravo, ja samo... odsjeo sam u kući.
Prijatelj sam vlasnika. I ja sam pisac. Zovem se Marcus Goldman.
Pa, ako si pisac, trebao bi pisati, zar ne?
Vi ste policajac?
Narednik Perry Gahalawood. Odjel za ubistva državne policije Mainea.
Prestravili ste me. -Ovo je mjesto zločina. Moraš otići.
Žao mi je, mislio sam da ste... kriminalac, izvinite.
Zašto, zato što sam crn? -Ne, zato što ometate posjed.
Državna policija Mainea dala vam je tu kravatu?
Ne, kćerka mi ju je poklonila. Znaš šta, gubi se odavde.
S posjeda. Odmah. -Ne, ne, ne. Izvinite, ja sam prijatelj g. Queberta
i zamolio je da pazim na kuću, u redu?
Slušaj, g. Quebert optužen je za dvostruko ubistvo, u redu?
Kuća je pretražena i zapečaćena.
Izbačen si. -Izvinite, nema pečata na kući.
A kad nema pečata, pristup nije zabranjen, izvinite.
Imam odobrenje vlasnika. A prema statutu države Maine,
morate mu dati obavijest 30 dana prije izbacivanja, u redu?
Znaš, nikad ne bih pomislio da bi neki jeftini pisac
koji se plaši blata na elegantnim cipelama došao ovamo.
Možda biste trebali više razmišljati iako je to teško za policajca.
A ovo su mokasine Tod.
O, mokasine Tod. -Da, a da znate koliko koštaju,
ni vi ne biste htjeli blato na njima. U redu? -Slušaj me dobro.
Pređeš li opet iza policijske trake ili uđeš na mjesto zločina,
sjedićeš u ćeliji. -Dobro. -Samo ti i tvoje jebene mokasine Tod.
Vidite, naredniče, ja zapravo vodim svoju istragu, pa...
Svoju istragu? -Dobri građani Sommerdale mogu mirno spavati.
Sad kad si ti na poslu.
I usput, duguješ mi 15 dolara za svoju knjigu. Kvragu, užasna je.
300 stranica sranja.
Samo odjebite, naredniče. U redu?
Sad, to je dobro istraživanje, čovječe. Temeljito.
Javi ako nam je nešto promaklo, u redu? -Hej...
Stanite. Izvinite, naredniče.
Čekajte. Samo zato što je napisao knjigu o Noli,
ne znači da ju je ubio, u redu? -Našli smo njeno tijelo u njegovom dvorištu
zakopano s rukopisom njegove knjige.
Dodaj na to crni Monte Carlo...
pa, saberi dva i dva, inspektore. -Crni Monte Carlo?
Da, onaj viđen kako odlazi s mjesta zločina. -Šta s njim?
Isti proizvođač i model koji je tvoj prijatelj vozio.
Harry nije ubio tu djevojku, Travise.
Travis Dawn, šef policije -Znam to.
Zato što ti je prijatelj?
Zato što je vani neko ko ne želi da otkrijem ko je to uradio. Ja...
našao sam ovo na Harryjevim ulaznim vratima. -Vrati se kući, Goldmane
Ovo je ozbiljno, Marcuse. Trebao si ovo predati Gahalowoodu.
U redu. Podnijeću pritužbu...
da otvorim spis, ali hoću da me nazoveš ako vidiš nešto sumnjivo.
Nebitno koliko je malo ili trivijalno. -Hoću. Hvala.
U redu. Hvala.
Slušajte, znam da ste zauzeti, ali...
da li biste mi mogli pokazati mjesto zločina? -Slušaj, ako želiš,
mogu te odvesti na mjesto gdje se to desilo. Samo da vidiš. -Da.
Da, volio bih to.
Ne samo da je Travis pristao da me odvede na mjesto zločina,
već me vratio unazad 33 godine.
U vrijeme kad je bio mladi policajac u Sommerdaleu.
Nekoliko kilometara iza Goose Covea, stigli smo do kuće Deborah Cooper
na ivici šume Side Creek.
Mjesto gdje je Nola viđena zadnji put.
Nije se puno promijenilo.
Kad sam stigao, Deborah Cooper stajala je pred onim vratima.
Rekao sam joj da se smiri i uđe, da ne brine.
Ko sad živi ovdje? -Par iz Bostona. Došli su preko ljeta.
Da vas pratim? -Da, da, ovuda. Smrkavalo se
kad smo šef Pratt i ja stigli ovamo. -Šta se desilo sa šefom Prattom?
Penzionisao se. Još uvijek živi u Mountain Driveu. -Da.
Bilo je to ovdje. Radio sam tek godinu dana.
Bilo je to na stazi koja vodi na plažu.
Tu smo našli krv i kosu
i komadić haljine koju je nosila.
Pomislili smo da Nola mora da je pobjegla napadaču
i otrčala nazad u kuću gđe Cooper po pomoć.
Ali bilo je prekasno.
Deborah Cooper... upucana je i ubijena
tačno tu.
Onda je odvukao Nolu u svoj auto.
Tu je prestao trag krvi. -A auto?
Došlo je do potjere,
postavilo smo blokade u cijelom području, ali...
pobjegao nam je.
Mora da je poznavao sporedne puteve i cijelo područje.
Ne prođe ni dan, a da ne pomislim kako su stvari mogle ispasti drugačije...
da smo samo uhvatili taj prokleti Monte Carlo.
Možda smo mogli spasiti djevojku.
Ubijeđeni ste da je Harry vozio zaj auto?
Sad jesam... Ali onda, njegov alibi se držao, ali...
s obzirom na nedavne događaje, ne znam ko bi drugi mogao biti.
Žao mi je, Marcuse. -Da.
Šef Pratt odmah će doći.
Spremi se za poslasticu. Ovo je recept moje bake.
Tajna je u sirupu od javora.
Polako s tim. To mi je dalo dijabetes.
Sad...
šta mogu uraditi za vas, g. Goldman?
On je onaj mladić koji je napisao onaj nestašni bestseler.
Štićenik Harryja Queberta?
Jako si mlad da znaš toliko o ženskoj anatomiji.
Hvala. -Idi saditi cvijeće u saksije. Saksije, Amy.
Ja...
pitao sam se jeste li onda imali neki drugi razlog
da sumnjate u Harryja osim što je imao crni Monte Carlo.
Nedovoljno da ga uhapsim.
Ali dan nakon Nolinog nestanka, kad sam ga vidio na blokadi puta...
ponašao se veoma čudno.
Dobar dan, šefe. -Hej, Harry. -Upravo sam čuo vijest na radiju.
Šta se dešava? -Još ništa ne znamo.
Zadnji put je viđena pored Side Creek Lanea,
sinoć. Otad joj nema traga.
Mislim, osigurali smo cijelo područje, pretraživaćemo...
šumu, ali...
šta god se desilo, nije dobro. -Da.
Odakle ti dolaziš, Harry? -Iz Bostona.
Zbog knjige. -Ali Boston je...
u suprotnom smjeru. -Da, znam. Morao sam...
u Augustu nakon toga.
Smeta li ti da pogledamo u gepek?
Ne.
Evo. Ovaj okrugli ključ. -Snaći ću se.
U redu, Harry. Hej, ako vidiš nešto, čuješ nešto...
nešto ti padne na pamet, javi mi. -Naravno. U redu.
I sretno s knjigom. -Da, hvala.
Proveli smo mjesece...
vrteći se u krug, pratili tragove koji nisu vodili nigdje, dok je...
dokaz... bio ovdje nama pred nosom.
Šta je s vama, g. Goldman? Ima li nešto...
što je Quebert rekao ili uradio u prošlosti što... se sad...
čini sumnjivo?
Soba 8 u 8. Onda odlazimo zauvijek. Volim te, N.
Spali sve, u opasnosti sam.
Ne. Ništa mi ne pada na pamet.
Siguran si da želiš odsjesti ovdje? -Ne. Ne, zapravo...
možda će zvučati čudno, ali volio bih znati je li neko spavao ovdje u sobi 8
30. augusta 1975.
Da pogodim, mama ti je imala aferu i želiš znati ko ti je pravi otac?
Ne. Ne, ja sam...
Bio sam planiran. Samo provjeravam priču.
Žao mi je, čovječe, imamo podatke...
samo za zadnje 2 godine. Teoretski, naravno.
Ne bih mogao otkriti te informacije bez naloga ili...
Shvatam. Ipak, hvala.
Hej, čovjeke. Zašto se ovo zove "Motel pored mora"? More se i ne vidi.
Ne, ali... staza kroz šumu vodi do plaže.
Roy, mogu li te nazvati kasnije? Usred sam nečega.
Pa, ostavi šta god da radiš
i pokupi ružine pupoljke koje ti bacam pred noge.
Pričaj brže, Roy, u redu? Trošiš mi bateriju. -U redu. Slušaj.
Objavićemo tvoju knjigu u jesen,
što znači da imaš mjesec i po da je završiš. -Molim? Mesec i po...
To je suludo, Roy. Trebale su mi...
godine da napišem prvu knjigu. Čak ne znam...
Ne znam ni hoću li je napisati. -Zbog čega sam se angažovao
da ti obezbijedim pet sjajnih... pisaca iz sjene koji će...
siguran sam, savršeno imitirati tvoj stil... -Hej.
Ne, Roy. -Marcuse,
ma daj. Pokušavamo napisati bestseler, u redu?
Trebaju mi samo neke činjenice i malo neizvjesnosti,
nekoliko erotskih detalja o starcu i djevojčici.
Slušaj. Nije bilo tako, u redu?
Meni to ništa ne znači, u redu? Ovo sam rekao tvom agentu.
Uradi ovo za mene, u redu, a ja ću pocijepati tvoj stari ugovor.
Daću ti predujam od milion dolara. -To se neće desiti, Roy.
U redu? Ne, nema pisaca iz sjene,
nema ljigavosti, nema seksa. Hvala.
Nema izmišljenih scena o ljigavosti i seksu. Nema knjige, u redu?
U tom slučaju, tvoj stari ugovor ostaje.
Očekujem tvoj rukopis za 11 dana.
Posljednje upozorenje. Vrati se kući, Goldmane
Bože moj.
Nazvali su me i rekli da siđem jer me neko čeka sat vremena.
Da. -Prekinuo sam s jelom,
požurio da vidim u čemu je žurba i koga nalazim?
Sherlocka... Gluperdu. -U redu, u redu. Slušajte.
Mislim da smo možda pogrešno počeli, ali...
Tvoje lice na zadnjoj strani tvoje proklete knjige,
smiješilo mi se sedmicama s noćnog ormarića moje žene.
Spavao si s nama, večerao s nama. Bio na odmoru s nama.
Uništavaš mi život.
Iskreno, naredniče, šokiran sam da ste našli ženu voljnu
da provede život s vama. Čestitam... Šupak.
Nisam rekao da možeš ući.
Šta hoćeš, zaboga? -Informacije, naredniče.
Imam patološku potrebu da znam sve,
naslijedio sam to od majke. -Ne diraj to.
Želim znati je li Nola Kellergan oteta i ubijena u isto vrijeme.
Da, skeniranje kostiju je to potvrdilo.
A autopsija? Možete li mi dati više detalja?
Želiš detalje? Evo šta ti mogu reći. Lobanja joj je bila smrskana,
zdrobljena, spljoštena.
Slobodno izaberi odgovarajući termin. -Čime? -Ne znamo.
Muškarac ili žena?
Deborah Cooper identifikovala je osumnjičenog kao muškarca.
Ovaj razgovor je službeno završen. Zbogom, pišče.
Naredniče. Znači li vam išta ovaj slučaj?
Znaš... vidio sam dosta ludih stvari kao policajac.
Ljudi u ovom dijelu zemlje rade odvratne stvari. Sa sjeckalicama za drvo,
sjekirama, grtalicama za snijeg.
Stvari koje ne bih mogao ni... izmisliti.
Ali ja imam dvije kćerke. Ne mogu zamisliti
da prođem ono kroz šta je prošao g. Kellergan.
Da? -Ja sam Marcus Goldman.
Ja sam pisac. -U redu.
Pitao sam se imate li nekoliko minuta.
U redu, gospodine Goldman.
Šta vas dovodi ovamo? Knjiga? -Nisam potpuno siguran, velečasni.
Da li biste se protivili ideji o knjizi o vašoj kćerki?
Zavisi od motiva... zbog kojeg biste je napisali.
Ako je da pomogne drugim roditeljima da izbjegnu greške koje sam ja napravio...
Pretpostavljam da bi to bila neka vrsta... pokore.
Vidite, gospodine Goldman,
Nisam pazio na kćerku kako treba i to je moja greška.
Uvijek sam se nadao, čak i nakon sveg ovog vremena,
da će mi se jednog dana vratiti.
Čak je i njena soba onakva kakva je bila... onog dana kad je nestala.
Niko više ne ulazi u nju osim spremačice,
koja s vremena na vrijeme obriše prašinu.
Pročitao sam da ste bili u garaži one večeri kad je nestala?
Radio na prokletom Harleyu. Trajaće zauvijek...
pokušavam popraviti nepopravljivo.
Veoma mi je žao zbog vašeg gubitka, velečasni. -Bog...
nam šalje iskušenja...
i testira našu vjeru svakog dana, gospodine Goldman. Ponekad položimo.
Ponekad padnemo.
Torba s kojom je zakopana...
je li samo to nestalo? Nije bilo odjeće i drugih stvari?
Čak ni njene napojnice.
Ovdje je još uvijek 120 dolara.
Pa to nema baš smisla ako je bježala, zar ne?
Zašto bi bježala?
Koliko dobro ste poznavali Harryja Queberta? -Jedva.
Sreo sam ga nekoliko puta.
Iako ste živjeli u istom gradu preko 30 godina, nikad niste...
Gledao sam svoja posla, gospodine Goldman,
otkako je moja žena umrla prije puno godina.
Znači, uopšte niste bili svjesni njihove veze?
Imala je 15 godina, gospodine Goldman.
Postoji posebno mjesto u paklu, za tog demonskog Luciferovog sina...
koji je vrebao moju malu djevojčicu.
Bože, izađite... Molim vas, samo otiđite.
U redu.
Koji klinac...
Hej! Hej! Stani! Hej!
Obrada by: www.exyusubs.com Preveo: Mirh@